Wu, já bych to neviděl tak tragicky, hlavně co se toho "střílení si z lídí" týká. Prostě se užité umění beostyšně páří s tím, co se zrovna namane - ale to přece není špatně. Do takových ošatů, na jaké linkuješ, těžko kdo vleze (de facto sebevražda - už sejít se schodů by byl nadlidský výkon, o sednutí si v tramvaji ani nemluvě :), ale pověšené na estetických věšácích a na molu to může vypadat velmi působivě (nebo alespoň komicky). Ovšem neříkám to jako nadšený fanda tohohle "žánru" - naopak, jde to mimo mně, a to zcela.
Něco podobného je soudobý šperk - mnoho věcí se prostě nosit nedá, ale proč by jim to mělo ubírat na umělecké hodnotě a mne ovlivňovat ve vnímání? Já se tenhle racionální pohled na užité umění odnaučil. (Navíc to nebývá přebytek "uměleckosti", co znepříjemňuje život, naopak - nedostatek jakohékoli intelektového uchopení designu, třeba u laviček (a vida, námět na článek...)
Na nedostatečný výběr "normálního" šatstva žehrám taky, nekonfekční postava je prokletí a navíc nemám pro odívání vkus (rodiče ho nemají taky a systematicky mne navlékali do šatů po starších příbuzných, takže jsem ho ani neměl jak získat), a řeším to pokud možno jednoduchou černo-šedostí (moje blogová šablona není vybraná náhodně :)
Jinak pěkná hadra, na tom obrázku. Saje? :o)))
~